![CĂLIN RECHEA CĂLIN RECHEA](/_img/autori/calin_rechea.gif)
Matadorul taie urechile taurului şi le arată publicului, conform tradiţiei coridelor spaniole, după ce îi aplică lovitura de graţie. Economia Spaniei a fost taurul din Uniunea Europeană în cea mai mare parte a ultimei decade. Nimeni nu a vrut să deranjeze corida creşterii economice, arătând că taurul a fost puternic dopat cu banii ieftini "cultivaţi" de către Banca Centrală Europeană.
Ajutorul financiar acordat Irlandei ar fi trebuit să restabilească măcar o brumă de încredere pe pieţe şi să stăvilească asaltul împotriva următoarei victime. Dar nimeni nu mai crede în minuni, iar pieţele şi-au concentrat atenţia direct asupra Spaniei, deşi locul de drept în lanţul dominoului ar fi trebuit să fie al Portugaliei.
Economia Spaniei, a patra din Uniunea Europeană, este de două ori mai mare decât economiile combinate ale Irlandei, Greciei şi Portugaliei, iar datoriile totale reprezintă 366% din PIB, conform unei hărţi a datoriilor europene de pe site-ul revistei The Economist.
Punctul slab îl reprezintă, ca şi în cazul Irlandei, sectorul bancar. Excesele imobiliare fără precedent din Spania, unde se estimează că există în prezent circa 1,6 milioane de locuinţe excedentare, reprezintă "un risc semnificativ pentru sistemul bancar spaniol", conform raportului asupra stabilităţii financiare al Băncii Spaniei din martie 2010. Expunerea totală a băncilor către sectorul imobiliar şi al construcţiilor se ridica la 445 miliarde de euro la sfârşitul anului trecut.
Deşi guvernul a reuşit să reducă semnificativ ponderea datoriei publice în PIB pe timpul perioadei de creştere, datoria privată a crescut exploziv, mai ales din anul 2000 (vezi grafic 1).
Ponderea în PIB a creditului acordat gospodăriilor populaţiei a cres-cut de la 45,8% în 2000 până la 85,7% în 2009, iar a creditului acordat companiilor nefinanciare a depăşit 124% în 2009, de la 59% în 2000. În această perioadă, economia a crescut, în termeni nominali, cu 67%, în condiţiie unei creşteri cu 212% a creditului acordat gospodăriilor şi cu 249% a celui acordat companiilor nefinanciare.
Doar datele de mai sus sunt suficiente pentru a arăta că performanţele economice ale Spaniei din ultima decadă nu au fost decât un miraj. Dacă mai adăugăm şi persistenţa creşterii accelerate a creditării gos-podăriilor şi companiilor nefinanciare, avem un tablou impresionant al exceselor speculative din Spania. Din luna mai a anului 1997 până în martie 2008, rata anuală de creştere a creditului acordat gospodăriilor populaţiei nu a coborât sub 10%, media lunară din această perioadă fiind de 17% (vezi grafic 2). În aces-te condiţii, doar o stagnare a creditării este suficientă pentru "stabilizarea" economiei într-o recesiune prelungită.
Banii ieftini au schimbat puternic şi structura economică a ţării. Dacă în 2000 agricultura avea o pondere de 4% în PIB, aceasta a coborât la 2,5% în 2009, pe fondul unei creşteri a ponderii construcţiilor de la 7,5% la 10% şi a serviciilor până la 66%, de la 60% la începutul decadei. Sectorul industrial a mai contribuit cu doar 11% la formarea PIB-ului în 2009, după ce în 2000 aceeaşi contribuţie era de peste 16%.
Dezechilibrele majore ale economiei Spaniei sunt reflectate şi de creşterea dramatică a şomajului din ultimii patru ani: de la un minim de 7,95%, înregistrat în T2 2007, rata şomajului a depăşit 20% în prima parte a anului 2010. O economie care s-a "dezvoltat" în aceste condiţii nu are resurse pentru plata datoriilor uriaşe acumulate.
Piaţa imobiliară şi sectorul construcţiilor nu au fost singurele umflate peste măsură de bula spaniolă a creditării. Un studiu din martie 2009 al cercetătorilor de la Universidad Rey Juan Carlos (n.a. "Study of the effects on employment of public aid to renewable energy sources", martie 2009) arată rezultatele dezas-truoa-se ale "politicii verzi" a guvernului de la Madrid.
Pentru fiecare loc de muncă "verde" s-au desfiinţat, în medie, 2,2 locuri de muncă în alte sectoare economice, iar creşterea preţurilor energiei electrice a afectat costurile de producţie din metalurgie până în industria alimentară, conform rezultatelor studiului.
"Preţurile minime garantate au generat surplusuri care sunt greu de administrat", mai arată autorii, şi care au determinat "risipirea unui volum mare de capital, care ar fi fost altfel alocat către alte sectoare, cu o mai mare eficienţă economică". Concluziile acestui studiu independent au fost confirmate recent şi de o analiză internă a guvernului Zapatero şi ar trebui să reprezinte un avertisment serios pentru toate guvernele care cred că pot anula legile economice prin subvenţii.
Subvenţionarea preţurilor pentru energia solară a constituit un factor suplimentar de creştere a datoriei publice şi a deficitului bugetar, necesarul de finanţare al Spaniei fiind de circa 333 de miliarde de euro până în 2013, conform datelor de la OECD.
Creşterea masivă a creditării din ultima decadă a dus activele totale ale sistemului bancar până la 3,65 de trilioane de euro, ceea ce reprezintă 346% din PIB, în condiţiile unui capital agregat de 285,7 miliarde euro şi a unei datorii publice de circa 530 de miliarde. De unde vor veni resursele financiare pentru recapitalizarea băncilor?
Într-un articol din New York Times, referitor la "salvarea" Irlandei, Paul Krugman scrie că "pedepsirea populaţiei pentru păcatele bancherilor este mai mult decât o crimă; este o greşeală". Este gata Spania să facă aceeaşi greşeală?
Foarte probabil, mai ales în ceea ce priveşte băncile de economii (n.a. renumitele "cajas"). Guvernul a declanşat un proces de restructurare masivă a acestor bănci, prin care se urmăreşte reducerea numărului lor cu aproape 70%, în condiţiile în care doar necesarul de refinanţare al aces-tui sector se ridică la circa 30 de miliarde de euro în 2011. Băncile de economii trebuie să concedieze circa 24.000 de angajaţi şi să închidă 6.000 de sucursale pentru a primi ajutor guvernamental, conform presei locale preluate de Bloomberg.
Ultimele decizii ale Băncii Spaniei, privind accelerarea procesului de recunoaştere a pierderilor imobiliare la nivelul sistemului bancar, va muta anul viitor, probabil, momentul adevărului pentru băncile spaniole. Acestea trebuie să-şi refinanţeze datorii de circa 85 de miliarde de euro doar în 2011, pe fondul creşterii cos-turilor de finanţare, care se reflectă deja şi la nivelul dobânzilor acordate pentru depozitele populaţiei. Datele de la Banca Spaniei mai arată că "expunerile cu probleme" faţă de sectorul construcţiilor şi imobiliar ale băncilor spaniole se ridică la un total de 181 de miliarde de euro.
Guvernul de la Madrid a constituit, în iunie 2009, un fond pentru restructurarea ordonată a sistemului bancar în valoare de 99 miliarde de euro, dar acesta are o finanţare efectivă de numai 12 miliarde până în prezent, iar 11 miliarde de euro au fost deja alocaţi. Acelaşi guvern încearcă să convingă fondurile de pensii să-i cumpere obligaţiunile şi nu va mai trece, probabil, mult timp până la "rechiziţionarea" lor, în conformitate cu noua modă europeană.
Într-o intervenţie recentă în cadrul Parlamentului European, Nigel Farage, liderul grupului de europarlamentari ai UK Independence Party, a atacat puternic politica de susţinere cu orice preţ a unor state falimentare declarând că "bailoutul pentru Spania va fi de şapte ori mai mare decât al Irlandei, iar în acel moment toţii banii se vor termina".
Modul în care autorităţile europene au impus Irlandei o datorie uriaşă reprezintă pentru Farage o problemă gravă, care depăşeşte cu mult cadrul economic: "Dacă le jefuieşti oamenilor identitatea şi democraţia, tot ce mai rămâne este naţionalismul şi violenţa". "Mă rog şi sper ca proiectul euro să fie distrus de către pieţe înainte ca aceasta să se întâmple", a declarat în finalul discursului său europarlamentarul britanic.
Poate fi impusă şi Spaniei o creştere ameţitoare a datoriei publice, în numele salvării unor bănci care au devenit prea mari pentru a fi lăsate să se prăbuşească? Este greu de crezut acest lucru, mai ales pe fondul manifestării unor tendinţe centrifuge puternice la nivelul regiunilor istorice ale ţării.
Acum taurul spaniol este aproape de lovitura de graţie, iar recunoaşterea falimentului Portugaliei va grăbi sfârşitul coridei.
Notă: Articolul reprezintă punctul de vedere al autorului, nu reflectă sau implică opiniile instituţiei unde acesta îşi desfăşoară activitatea şi nu reprezintă recomandare de investiţie.
"Cum ai intrat în faliment? În două feluri. Treptat şi apoi dintr-o dată." (Ernest Hemingway, Fiesta)
1. Superb
(mesaj trimis de je în data de 09.12.2010, 08:29)
Superb scris,felicitari autorului!
2. Prudencia
(mesaj trimis de Ernesto în data de 09.12.2010, 08:30)
Cu ceva timp in urma desii nu simteam nevoia sa fac un credit, la presiunile familiei am cumparat in rate si aveam de platit cu 30% mai mult, asa sa fim in rand cu lumea. Normal ca dupa 3 luni am platit rapid restul de bani si m-am ales cu o pierdere mai mica in buget. Si nu ne-am lecuit. Am vandut masina veche pentru ca nu avea aer cond. La presiunile familiei mi-am calcat principiile, si am luat un imprumut de la o banca. O masina de 8000Euro ma va fi costat 13 500 Euro. Am facut niste ,,martingale" si ies in final la vreo 11500 Euro.Concluzia este ca de multe ori te bagi in nevoi la presiunea familiei, a societatii, a modei. Mai multa prudenta nu ar strica. Bancile nu ar trebuii sprijinite, lasate sa se restructureze, sa dea faliment. Chiar ce s-ar intampla daca banca unde platesc ratele imprumutului, ar da faliment? Obligatiile mele de plata ar fi preluate imediat de alta banca, sa fiti siguri.Cred ca toata aceasta criza formidabila in care se zbate omenirea este creata artificial de banci, pentru ca si-au pierdut simtul masurii si in loc sa limiteze somele acordate imprumut pentru constructii de case si achizitii de bunuri, au deschis baierele pungii la maxim. In acest timp productia nu a mai avut nici resurse financiare poate nici resurse materiale, dai cu resructurari dai cu falimente, dai cu tuica dai cu vin si uite unde am ajuns. Pe vremuri am vazut un film se numea Spaniole la Paris; femei tinere din Spania lucrau menajere in Franta. Acum ruleaza Romance la Madrid. Spania care stia bine cum a ajuns la liman s-a dedulcit la servitori din alte tari.Rezultatul, peste 3 milioane de suflete in plus.Trebuiau sa locuiasca undeva.Dai si fa case, dai si fa campusuri pentru sportivi dai si organizeaza expozitii, campionate si cate altele de-ti sta mintea in loc.De ce sau finantat. Cine a dat banu si pe ce garantii? Doar asa ca face parte din comunitate si trebuie sa consume?Dar miracolul Irlandez, ca plecau romanasii in Irlanda ca la la icoana facatoare de minuni?Pacaleala. Ma mir chiar de irlandezi ca s-au amagit asa. Notiuni de geopolitic, geoeconomic nu s-au luat in calcul.Ce dracu sa faci intr-o tara care a emigrat in masa in SUA pe vremuri?sa cultivi cartofi, sa pandesti nave esuate in stancariile Atlanticului ca pe vremuri?Pacat de berea lor neagra formidabila.Portugalia o farama de plaja la Atlantic. Vin rosu, dulce si cam atat. Romania, campuri fertile defertilizate prin lipsa lucrarilor agricole restrictionate de la centru.Normal ca taranii au luat-o la vale catre birturi, servicii de paza, si roiu peste hotare.Productia este pentru premianti.
2.1. Superb si acest comentariu. (răspuns la opinia nr. 2)
(mesaj trimis de Cristian T în data de 09.12.2010, 13:55)
o evaluare incredibil de realista a situatiei.sunt de acord si eu cu cele spuse.ma refer la tot comentariul.
3. Cura de slabire
(mesaj trimis de neica nimeni în data de 09.12.2010, 13:54)
Tot respectul pentru dumnevoastra, domnule Rechea. Nu stiu de ce "decizionarii" nu inteleg principiile simple ale unui mecanism relativ complex cum este economia mondiala. Sau daca le inteleg de ce nu fac ceea ce este limpede ca ar trebui sa faca.
Lumea se afla intr-o necesara cura de slabire. Primii afectati au fost oamenii obisnuiti iar acum a venit randul structurilor statale. Ultimii afectati (daca) vor fi cei care au indus aceasta imensa "obezitate financiara": sistemul bancar si marile structuri ale capitalului financiar.
Globalizarea a fost motorul de raspandire a junk creditului la toate nivelele societatii. Prin instrumente bancare incepand de la creditul cu buletinul pana la imprumuturile corporatiste, toata societatea a fost impinsa catre indatorare. Teoreticii beneficiari a dobanzilor castigatoare au rafinat pana la absurd aceste instrumente in goana dupa profituri halucinante.
La momentul atingerii masei critice valoarea estimata a creditelor insuma zeci de mii de miliarde de dolari. Pentru a intelege absurdul valorii e bine de stiut ca realizarea Eurotunelului care leaga Marea Britanie de Franta a costa "modica" suma de 15 miliarde dolari. Un calcul simplu arata ca datoriile gospodariilor americane vor putea fi rambursate in aproximativ 200-300 de ani. Sa fim seriosi. Nimeni nu face investitii pe un termen asa de lung, nu? Deci care ar fi solutia la indemana? Curatarea sistemului financiar? Nuuu. E complicat si deranjant. Altceva mai simplu si mai la indemana. Atragerea si integrarea fortata a structurilor statale in acest mecanism pervers. Ceea ce a inceput sa se intample. Cum si cand se va termina toata povestea asta? Probabil ca doar cativa stiu sau cred ca stiu. Pentru ca totusi, nimic nu e intampalator.