![Cornel Codiţă Cornel Codiţă](/_img/autori/cornel_codita.gif)
La cîţi pari s-au năpustit asupra bietei căruţe cu oale a Uniunii Europene, este un gest lipsit de rost să mai scrie cineva despre eşecul lamentabil al marelui su-mmit care trebuia să reinventeze Europa şi instituţiile ei fundamentale. N-a inventat nimic, iar "bă-trînul continent" a devenit încă şi mai mic pe harta lumii; din punct de vedere politic, desigur! Vorba marelui înţelept chinez "Anonimus" care se întreba retoric: "Dacă nema putirinţa, ce mai chichirez gîlceava?"
Motivul pentru care evenimentul merită totuşi cercetat mai amănunţit este unul care ţine de perspectivă. Orice fapt social reverberează, îşi developează consecinţele, înţelesurile, mult dincolo de imediat, dacă unda iniţială de şoc se autopotenţează, se amplifică prin ciocnirea cu elementele fixe, structurale, ale mediului social. E adevărat, în loc de big-bangul capabil să creeze noul univers, Europa s-a trezit cu un big-fîs, dar nici el nu rămîne fără consecinţe!
Prima şi cea mai importantă este aceea că politicienii care s-au grăbit să ia "criza" în braţe, ca să arate că ei ştiu, vor şi pot să rezolve orice, că fără ei Pămîntul stă în loc, dacă nu cumva începe să se învîrtă în sens invers, vor trebui să plătească ceva pagube. Iar dintre toate, cele de imagine dor cel mai tare! Merkel şi-a cam terminat traiectoria politică şi se pregătea oricum să predea ştafeta. Nu c-ar face-o de bunăvoie, dar... de... ce să-i faci, vorba ardelea-nului care stătea pe piuneză în fotoliul de la teatru: dacă e musai, e musai! Cu domnul Sarkozy, lucrurile sunt mai complicate. Omul nu s-ar da dus nicicum din palatele Regilor Franţei, care ţin şi astăzi loc de birouri pentru urmaşii mînuitorilor de ghilotine. Omul mai vrea un mandat! Cu orice preţ! Ce-o să le spună el alegătorilor despre faptele lui politice? Despre contribuţia lui la "Măreţia Franţei"? Că, de mîine, domnul Prim-Ministru trebuie să-şi ia la subţiori hîrţoagele cu cifre bugetare şi să dea fuga cu ele la Bruxelles să i le aprobe nu ştiu care neica nimeni?; că Parlamentul Franţei poate să se ocupe de orice, mai puţin de aprobarea bugetului ţării, ori să o facă abia după ce a primit aviz de la nişte birocraţi "fără de ţară"? Că Franţa trebuie să treacă rapid la o cură drastică de "slăbire" bugetară şi să intre în parmetrii acordului de stabilitate financiară, pe care l-a inventat şi pe care nu l-a respectat niciodată? Că, dintr-un aliat capabil să mai ţină în hăţuri presiunea germană asupra Europei, Franţa a izolat Marea Britanie pe malul celelalt al Canalului? Că marea reţetă pentru salvarea Europei, singura pe care a putut-o inventa Sarkozy, în numele Franţei, este să facă din nişte contabili anonimi ai birocraţiei europene, satrapi cu puteri cvasi nelimitate asupra politicilor statelor europene? Că, în lipsă de idei şi fundamente analitice, criza, pe care politicianul Sarkozy s-a zbătut atîta să o "rezolve", va continua să zburde în voie pe frumoasele pajişti ale Franţei şi ale Europei? Că "strategia" politică bazată pe mutarea problemelor din sectorul financiar privat în cîrca guvernelor şi de acolo pe spatele populaţiei este nu doar o manevră lipsită de sens din punct de vedere funcţional (adică nu rezolvă nimic!), ci şi una abuzivă, imorală, dacă nu cumva chiar ilegală, în planul contractului social dintre aleşi şi alegători? Desigur, toate aceste mărturisiri, ocolite astăzi, as-cunse în spatele declaraţiilor sperietoa-re, á la Farfuridi, despre "pericole şi zguduiri" care au fost evitate, i se vor întoarce în nas la viitoarele alegeri!
Întrebarea cu adevărat tulburătoa-re, după eşecul formulei Merkozy, este: Chiar are nevoie Europa să fie salvată? De cine şi de ce? Aici trebuie cercetat mai îndeaproape refuzul britanic. "Soluţia nu răspunde intereselor britanice, legitime", a fost răspunsul sibilinic al Premierului Cameron. Cum adică? Nu este în interesul Marii Britanii ca euro să redevină stabil şi credibil? Nu este în interesul Marii Britanii ca statele europene să-şi controleze strict finanţele şi să nu o ia prin păpuşoi cu datoriile publice? Cu siguranţă că este! Atunci? Atunci, răspunsul trebuie căutat în altă parte! Cel mai probabil, inadecvarea acuzată de britanici se referă nu la obiectiv, ci la mijloacele preconizate de noile aranjamente, improvizate de mult prea febrilul cuplu Sarkozy-Merkel. Cu alte cuvinte, doctoria nu este potrivită pentru boala de care suferă pacientul. O evaluare pe care cu greu o poate respinge cineva! Dacă boala înseamnă datorii ale statelor, prea mari, insustenabile, cine, ori ce, împiedică guvernele, parlamentele ţărilor respective să pună capăt derapajelor? Nimeni şi nimic! Iar dacă guvernele, parlamentele şi toate celelalte instituţii ale democraţiei nu sunt în stare să împiedice deraierea, existentul pact de stabilitate monetară oferă suficiente pîrghii de penalizare şi reajustare; atunci la ce bun o altă buclă de decizie şi control de la Bruxelles? Nu o să le aprobe bugetul? Ei şi? O să rămînă Franţa, Italia sau Germania, ori chiar Spania şi Polonia fără buget, dacă nu-l aprobă nu ştiu ce conclav de func-ţionari europeni? Să fim serioşi! Toa-tă tevatura asta cu soluţia noului pact este doar un balon de săpun, fără nicio substanţă economică şi cu atît mai puţin politică. Doar un truc menit să mai cîştige ceva timp politicienii specializaţi în "salvarea Europei"! Prin perdeaua zdrenţuită a eşecului "marelui summit" se vede tot mai clar că nu Europa are nevoie să fie salvată, ci cîţiva politicieni ai unei generaţii mediocre, al căror ideal nu se ridică dincolo de gardul birocraţiei de la Bruxelles şi ale căror soluţii pentru viitor sunt doar un şir incoerent de improvizaţii, menite să salveze aparenţele pînă la următoarea tură de alegeri. Poate că actuala construcţie europeană nici nu trebuie salvată şi, dacă este să des-chidem porţile altui viitor, mai bun decît acesta, trebuie să avem tăria să recunoaştem că modelul şi-a epuizat substanţa şi soluţiile. Nu mai este nevoie de niciun par, cioburile zac împrăştiate peste tot! Ca să existe, în viitor, nu înecată în propriul trecut, Europa secolului XXI are nevoie de alte modele şi de alte rezolvări. Pentru asta, însă, va trebui să cultive politicieni din alt altoi!
1. fără titlu
(mesaj trimis de T. în data de 14.12.2011, 00:57)
Partea absolut interesanta e ca ii are. Nu prea m-a preocupat foarte tare Franta, aflata intre tribalismele socialistilor si populismul straveziu-nesimtit, cu accente de extrema dreapta al RPR. Dar in Germania, in Marea Britanie, in Spania, in Polonia cunosc politicieni care arata cu totul altminteri, desi fac parte din aceeasi generatie cu Merkozy.
Problema grava e aceea ca mecanismul democratic nu mai asigura cu nici un chip, in ultima instanta, victoria celui mai bun.
Alegatorul...
1.1. Unde se va rupe caruta?.. (răspuns la opinia nr. 1)
(mesaj trimis de C.A. în data de 14.12.2011, 14:16)
Editorialul este de nota 10. Editorialistul de azi analizeaza prestatia ,oarecum hilara, a grupului Merkozi ,la intalnirea cruciala de la Bruxelles din saptamana trecuta. Sarkozi il are pe constiinta si pe Ghadafi,cel ucis la comanda americana, cand voia sa se predea cu steagul alb in mana.! De fapt Sarkozy nu este decat un om nepotrivit ,ales in mod nepotrivit pe fotoliul prezidential al unui Mitterand sau De Gaulle. Pe dl Cameron , complicele dlui Sarkozi in afacerea libiana il inteleg...
2. scenariul guvernelor malthusiene
(mesaj trimis de Salomeea în data de 14.12.2011, 23:55)
societatea civila trebuie sa faca apel la nesupunere civica pentru a atrage atentia asupra acestor politici mathusiene induse de orogramele de austeritate avand drept pretext deficitul si datoria oublica.
2.1. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2)
(mesaj trimis de anonim în data de 15.12.2011, 15:16)
Salomeo ! incinti la revolta ? cine ti-a soptit-o la ureche? Codita cumva ?.
2.2. sclavia nua r fi fost abolita fara NC (răspuns la opinia nr. 2.1)
(mesaj trimis de Salome în data de 15.12.2011, 19:06)
Fara nesupunerea civica (NC), forma de protest nonviolenta, refuzul de a te suspune unei legi, atunci cand tu consideri ca legea respectiva este imorala.
Studentii dezbat despre astfel de mecanisme democratice legitime. care sa se scape de tirania majoritatii. Vezi miscarea lui Mahatma Gandhi din India.( de la el mis e trage)
3. bugete cat ne e plapuma
(mesaj trimis de moise în data de 15.12.2011, 10:35)
Nu esre asa cum spune autorul.
De ce e gresit sa avem bugete cat ne e plapuma de mare ?
Cine o sa plateasca datoriile prin deficite ?
Uniunea Europeeana nu spune nu bugetelor nationale, in structura si valori, ci numai depasirii unor limite de orice gospodarie normala.
De aceea UE nu doreste obligatiuni comune, trezorerie comuna, ci numai reguli comune, pentru a putea supravietui impreuna si nu afi cuceriti de altii.
Ce propune autorul in loc de fapt ?
Risipa si indisciplina ?
Divizare ?
3.1. fără titlu (răspuns la opinia nr. 3)
(mesaj trimis de anonim în data de 15.12.2011, 15:14)
Autorul nu propune nimic; zgandare intruna si isi ia banii.
Atentie: initial ne spune despre lipsa de rost a gestului de a mai scrie ceva despre esecul (lamentabil, dupa Codita !) al summit-ului, dar scrie.
Bursa ar trebui sa nu-i plateasca articolul !.
Treaba cu "...nema putirinta" ne-o cam repeta.
Ce am remarcat totusi in articol; treba cu big-fis-ul, cu consecinta de rigoare: fis-ul pute intotdeauna.
3.2. suveranitate doar un mit (răspuns la opinia nr. 3.1)
(mesaj trimis de Salomeea în data de 15.12.2011, 19:10)
Sunt doar paleative nu sunt solutii care vor sa dea impresia ca Europei ii pasa de Europa cetatenilor...O entitate care imprumuta bani nu mai este o entitate autonoma si suverana atat timp cat si-a pierdut dreptul regalian de a bate moneda.
3.3. fără titlu (răspuns la opinia nr. 3.1)
(mesaj trimis de salomeea în data de 17.12.2011, 23:10)
sunteti limitati pentru a intelege ca o federatie doar va putea sa reprezinte o solutie dar federatie care sa aiba si competente sociale!
o federatie va avea si un transfer de bani din bugetul federal, de la N la S