![Cornel Codiţă Cornel Codiţă](/_img/autori/cornel_codita.gif)
Am trăit s-o citesc şi pe asta! "Europa micului Lukaşenko" este titlul editorialului sub care influentul mensual german de cultură politică, "Cicero", analizează legalizarea celui mai drastic sistem de cenzură a presei şi a comunicării publice, introdus în Ungaria de către Guvernul Orban. Singular pentru întreaga Uniune Europeană, el calcă în picioare normele şi cutumele democratice, promovate constituţional sau prin legi de statele eu-ropene.
Cazul este unul care merită o atenţie specială, din motive care ar putea interesa şi politica românească, dacă ea ar exista!
Primul este acela că Ungaria a preluat, la 1 Ianuarie, 2011, conducerea Consiliului European, organis-mul politic şi de decizie cel mai important al Uniunii Europene. Desigur, puterile preşedinţiei sunt mai degrabă simbolice, iar guvernul unui stat "din grupa mică", aflat pentru prima dată în această postură, nu poate influenţa prea mult agenda organismului respectiv şi, cu atît mai puţin, deciziile. Totuşi, poziţia este una de mare influenţă şi de maximă vizibiliate, deci poate aduce importante dividende, după cum poate aduce şi pierderi masive, la bursa atît de "nervoasă" pe care se joacă "produsele politice". Intrarea Ungariei în conul principal al atenţiei europene este un fapt de politică internaţională care nu numai că nu ar fi trebuit să lase politica românească indiferentă, dimpotrivă, ar fi necesitat o minuţioa-să şi îndelungă pregătire, pentru a trage toate foloasele şi a preveni măcar pe cele mai rele dintre ponoasele posibile. Guvernarea de la Bucureşti avea multe atuuri pentru a face din preşedinţia Ungariei un aliat important în realizarea obiectivului său principal - trecerea de partea cealaltă a barierei Schengen. Ungaria avea, desigur, nevoie de sprijin politic, inclusiv din partea României, pentru a termina cu cît mai puţine greşeli şi cu o reuşită de vîrf parcursul celor şase luni de preşedinţie a UE. Asta, cu atît mai mult cu cît Guvernul Orban nu are deloc "o presă prea bună" în Europa, iar ultima "gafă" l-a pus în postura de a primi mandatul preşedinţiei europene dimpreună cu o "moţiune de cenzură" explicită, tocmai din partea Germaniei şi a Franţei. În loc să profite la maxim de situaţie şi mai ales de circumstanţele atît de puţin favorabile Ungariei, să ofere sprijin credibil şi să ceară pe măsura ofertei, politica de la Bucureşti a preferat să "propună" Ungariei un eşec în privinţa integrării Croaţiei, pe care desigur nu-l poate livra, iar Franţei şi Germaniei, tot mai dezamăgite de contra-performanţele noastre în UE, o mostră de anti-diplomaţie care cu siguranţă l-a făcut pe Titulescu să se răsucească în mormînt, mai ceva ca un ventilator băgat în priză!
Al doilea motiv pentru care situaţia Guvernului Orban merită o atenţie specială este istoria personajului politic Victor Orban în această atît de tulbure perioadă a tranziţiei pe care o traversează spaţiul geo-politic al fostei "Europe de est". În istoria evenimentelor care au angajat căderea Zidului Berlinului, Budapesta a avut "minutul ei de aur" pentru care a şi fost răsplătită, în aur. După căderea regimului comunist, Ungaria a primit un semnificativ sprijin financiar internaţional, ca şi Polonia şi Cehia, inclusiv ştergerea unei mari părţi din datoria externă, iar din punct de vedere al politicii internaţionale a obţinut sprijinul Germaniei, al Franţei şi al Statelor Unite pentru mult rîvnita decuplare faţă de România şi Bulgaria, în cursa pentru integrarea în NATO şi UE. "Grupul de la Vişegrad" şi, ulterior, ad hoc reinventata "Europă Centrală" au făcut din Ungaria, nu doar o mult trîmbiţată "poveste de succes", ci chiar o vedetă a "Noii Europe". Ascensiunea politică a lui Victor Orban a fost fulminantă, de la discursul din iunie 1989, cînd, la ceremonia reînhumării cu onoruri de stat a lui Imre Naghi, cerea retragerea trupelor sovietice din Ungaria, pînă la preşedinţia FIDESZ, 1993, un partid de nuanţă social-liberală, transformat de Orban într-unul popular, de coloratură extremă dreapta, şi la cîştigarea, în alianţă, a alegerilor din 1998, urmată de instalarea în funcţia de Prim-ministru. Căderea de la guvernare, din 2002, a fost atît de brutală, încît puţini mai credeau într-un viitor politic pentru Orban, mai ales după eşecul electoral din 2006. Dezastrul lăsat moştenire de politicile incoerente, dar aplicate cu mare zel, "după dicteu", a fost însă întrecut de incompetenţa şi corupţia guvernării socialiste care i-a urmat, astfel încît Orban revine la putere după opt ani, cu o majoritate parlamentară absolută, pe o platformă care abundă în teme şi accente de extremă dreapta. Legea care reinventează cenzura publică în Ungaria este doar unul dintre produsele politice cu care Guvernul Orban se afişează, sfidînd scena europeană, ca exponent al frustrărilor, temerilor şi dezamăgirii unei populaţii care plăteşte din greu, de peste un deceniu, nota de plată a aberaţiilor de guvernare pline de promisiuni, dar goale de conţinut.
Al treilea motiv pentru care evoluţiile de la Budapesta merită să fie cercetate în amănunţime şi la Bucureşti este legat de corespondenţele şi similitudinile unor evoluţii politice de pe cele două scene politice, în ciuda atîtor şi atîtor deosebiri, unele dintre ele inventate, altele reale şi substanţiale. În mod ciudat, dar semnificativ, ideile devenite astăzi lege în Ungaria au circulat insistent, inclusiv sub formă de iniţiativă parlamentară şi la Bucureşti. Cu toate acestea, legea de la Budapesta nu a fost comentată, pînă ce într-o bună zi, cineva a descoperit de ce este ea o lege atît de hidoasă: A fost concepută nu de un reprezentant de frunte al partidului de guvernămînt, al lui Victor Orban, care s-a plimbat prin nenumărate funcţii publice importante şi a fost primit ca mare reformator anti-comunist în "cercurile selecte" din Europa şi Statele Unite, ci pentru că respectivul fusese informator al Securităţii din România. Vedeţi dumneavoastră, tot ceea ce este reprobabil sau nelalocul lui în Ungaria se întîmplă numai şi numai pentru că există România. Un stat cripto-securist nereformat, mai rău, nereformabil, care ar trebui scos, ca un ghimpe, din talpa curată a Uniunii Europene! Iar, dacă nu-l putem da afară, măcar să-i eliberăm pe maghiarii pe care-i ţine prizonieri, de atîta amar de vreme, de la Trianon încoace, îndeplinind astfel idealul politic care-l leagă pe "Micul Lukaşenko" de "Marele re-voluţionar" Laszlo Tokes!
Vestea proastă pentru Bucureşti este că, oricît de oribilă şi de caricaturală ar putea să ne pară nouă formularea de mai sus, această "imagine" tinde să devină "standardul" cu care se operează în privinţa evaluării României. Cei care spun că ceea ce-i îngrijorează şi ceea ce întîrzie integrarea noastră deplină în UE este corupţia, îşi continuă astfel formularea, în şoaptă, ori în scris, prin documentele care nu sunt destinate publicităţii: coruptă pentru că este condusă de grupuri de interese de sorginte securisto-mafiote. Iar, pentru cei care cred că aceasta este o idee nouă, mai am o veste proastă, e veche încă de prin 1990 şi de atunci este spusă pes-te tot în Europa şi în America, de unde a ajuns să fie preluată şi repetată la Bucureşti, la nivelul cel mai înalt, de reprezentanţii tot mai şubredului stat numit România.
1. fără titlu
(mesaj trimis de anonim în data de 07.01.2011, 01:30)
Sugerati ca sansa romanului este sa fie fie securist,in acea acceptiune ante '90, fie mafiot...Dar cel mai bine amandoua simultan....
2. fără titlu
(mesaj trimis de anonim în data de 07.01.2011, 09:49)
Codita....s-a oprit in codita; in ultima fraza ne spune ca mai are o veste proast dar uita sa ne-o spuna.
Prost obicei !.
2.1. multumiri (răspuns la opinia nr. 2)
(mesaj trimis de Autorul în data de 07.01.2011, 10:54)
Stimate anonim va multumesc pentru complimentul pe care il faceti rindurilor mele. Nu pot sa gasesc alta explicatie rezonabila pentru faptul ca nu ati vazut ultima veste proasta, din text, decit aceea ca ati fost absorbit de placerea lecturii, iar setea de a parcurge rindurile cit mai repede v-a impiedicat sa urmariti ceea ce scrie dupa virgula, "e veche inca de prin 1990....etc.
Cu multumiri pentru lectura atit de insetata, al dumneavoastra prea plecat si umil servitor.
2.2. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2.1)
(mesaj trimis de anonim în data de 07.01.2011, 12:27)
Degeaba, nu tine. De citit, este drept, va citesc - de mult, cu interes (absorbitul, placerea si insetatul sunt altceva), dar am mai observat si alte "complimente" la articolele dvs., care, repet sunt interesante mai ales din pdv al temei abordate; cat priveste modul in care "zgandariti" tind sa le cam dau dreptate observatorilor critici ai dvs. De ce ? satul (satui) de interminabilele dizertatii zilnice din presa si de pe ecrane - vorbe in vant, nu sunteti de acord ca reprosurile de a fi...
2.3. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2)
(mesaj trimis de anonim în data de 09.01.2011, 00:05)
onorate cetitor, la o lectura mai atenta a ultimei fraze, pe care o criticati, se poate observa lesne ca vestea proasta este tocmai aceea ca ideea (despre care se vorbea mai sus) este una veche de prin 1990 si repetata in locurile care conteaza pentru politica mondiala.
2.4. Cam asa ceva (răspuns la opinia nr. 2.3)
(mesaj trimis de IS în data de 09.01.2011, 18:21)
"Iar, pentru cei care cred că aceasta este o idee nouă, (....), e veche încă de prin 1990"...dar este evident mai usor sa critici decat sa citesti si sa si intelegi ceea ce citesti....Sau ultima parte este valabila doar pentru aceia care "va citesc - de mult, cu interes" dar avand valabile si "absorbitul, placerea si insetatul" Cei care va citesc cu interes, dar fara placere....raman cu nepriceperea....sensurilor mai subtile, desi evidente intr-o lectura normala...
2.5. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2.3)
(mesaj trimis de anonim în data de 10.01.2011, 11:57)
Onorate cetitor; cu smerenie ma inchin (nu ma pot "prea apleca"; nu-mi sta in caracter si putinta ! - m-ar durea coloana; il invidiez pe Codita pentru "maleabilitatea coloanei si putinta de prea aplecat" si i-ti dau si eu o veste proasta: aceea ca maestrul s-a specializat in a ne pune pe tapet doar "vesti triste".
Este trist ! nu v-ati saturat de atata gri ? nu credeti ca ( sa zicem) portocaliul este totusi o culoare mai optimista ?.
Eu raman optimist si cu speranta ca poate va...
2.6. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2.5)
(mesaj trimis de IS în data de 10.01.2011, 13:52)
"i-ti" e pentru portocalii si de aceea pe mine ma ingrijoreaza si intemeiat tot ceea ce tine de protocaliu, chiar si cei ca dumneata care il slujesc.....sper ca nu e prea tarziu sa "i-ti" seama macat ca "iti' se ortografiaza fara cratima, dar sa aplici linia si sa barezi tot ceea ce e portocaliu si slujitorii lor. Daca nu ...la cat mai multe "succesuri" portocalii marca EBA & comp pt cei ce nu pricep evidenta chiar si cand o au in fata ochilor negru pe alb...adica portocalii si ai lor!
2.7. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2.6)
(mesaj trimis de anonim în data de 10.01.2011, 15:20)
Ma ingrijoreaza si pe mine ca in loc de o ingrijorare intemeiata (eventual), te ingrijoreaza si intemeiat !!? INTEMEIAT SI MAI CUM ? vezi ca si-ul te ajuta sa adugi cate-n stele.
2.8. DEX dixit (răspuns la opinia nr. 2.7)
(mesaj trimis de IS în data de 10.01.2011, 17:17)
CONJÚNCȚIE, conjuncții, s. f. 1. Parte de vorbire neflexibilă care leagă două propoziții într-o frază sau două cuvinte cu același rol sintactic într-o propoziție.
2.9. fără titlu (răspuns la opinia nr. 2.8)
(mesaj trimis de anonim în data de 12.01.2011, 11:59)
Luand exemplul maestrului Codita ,ma prea aplec ( Codita afirma ca este "prea plecat" ; oare cu sorcova ?) si eu : vad ca in loc sa porti disputa pe tema articolului , deraiezi intruna. Probabil esti un chibit infocat, dar mie nu-mi place nici "galeria" din sport (sportul imi place) si nici manelele; deci cu prea aplecare ma retrag.
3. fără titlu
(mesaj trimis de Salomeea în data de 08.01.2011, 21:12)
Oare nu intra subrezirea statelor nationale in logica proiectului hegemonic al neoliberalismului incriptat sau incetatenit, vechi si el tot de prin 90?